23.976 Ro RETAiL sync © 04-04-2016
O CRIMĂ PERFECTĂ
Ai venit !
Cum ți-a mers azi ? Ai mai făcut un pas înainte spre salvarea omenirii ?
Nu mai am mult.
Văd că ți-ai schimbat planurile pentru seara asta.
Nu chiar. Ți-am spus că voiam să merg la recepție.
Și ai anulat cina cu londonezii ? Ai spus că ți-e imposibil.
Și așa și era. Din fericire, au pierdut avionul.
Pentru... clipe furate !
Arăți atât de bine ! Să văd dacă reușesc să te ajung din urmă.
Nu e nimeni acasă ?
Am lăsat pe birou niște stenograme ale ConsiliuIui de Securitate.
- Dar văd că nu mai e nimeni. - Ceva de importanță covârșitoare ?
Nu, dar destul de important ca să nu fie lăsat pe birou.
Arăți incredibil !
Dar trebuie să ne grăbim.
O prefer pe asta.
Bine.
Pot să vă fotografiez ? Aici, vă rog.
Aici, vă rog !
Încă una !
Uite-l pe Andrew. Ce bine că e aici ! Robynn, ce mai faci ?
Steven ! Mă bucur să te văd. Emily, arăți minunat.
Steven Taylor și soția lui, Emily.
În sfârșit ! Au sosit și cei frumoși.
- Superbă rochie ! - Mulțumesc.
Nu mă așteptam să te văd azi, după ultimele evenimente.
De ce ?
Credeam că te zbați să scapi de lupi.
Veștile despre moartea mea au fost mult exagerate.
Am nevoie numai de numărul ei de telefon.
Sigur. Mă duc să rezolv ceva și mă întorc numaidecât.
Majoritatea hieroglifelor din templu sunt rugi către zeii fertilității.
Cred că i-am văzut tablourile ! Am putea vizita atelierul tău ?
Ai spus că nu vine.
S-a răzgândit. Am încercat să te sun.
Ce facem ?
Nimic. Liniștește-te.
- Nu știe cine sunt, nu ? - Nu.
Ești un vis !
Luăm prânzul împreună mâine ?
Și mâine... și mâine...
Te las singură 30 de secunde, și fugi cu un bărbat mai tânăr.
Steven, aș dori să ți-l prezint pe David Shaw.
- Încântat. - Mă bucur să vă cunosc.
David e pictor.
I-am văzut câteva lucrări în oraș și mi s-au părut uluitoare.
Ce te aduce în buricul târgului, la mica noastră serată exclusivistă ?
Emily a avut amabilitatea de a-mi face rost de o invitație.
Și mie.
Vorbește-mi despre munca ta... David ?
Vreo două galerii mici îmi expun tablourile, când au loc.
Ai studii de specialitate ?
Berkeley, Institutul Californian de Artă. Aproape le-am absolvit.
Prea mult studiu poluează sufletul. Spui că e bun ?
E minunat !
Mi-ar plăcea să-ți văd lucrările, dacă putem aranja o vizită.
- Oricând doriți. - Emily are numărul tău de telefon ?
Nu. Galeria știe de unde să mă ia. Știi care, nu ?
Da.
Dacă ești atât de bun cum spune ea, voi fi bucuros să te popularizez
printre prietenii mei care mai dau bani și pe artă.
Mulțumesc. Sunteți foarte generos.
- Mi-a făcut plăcere. - Și mie.
Mi-a părut bine că te-am văzut.
Nu putem fi făcuți răspunzători pentru acțiunile altora.
care ne cer să ne apărăm de dezrădăcinarea populației civile.
Doamnă ambasador...
E același discurs de la Geneva, de acum trei luni. Cuvânt cu cuvânt.
Faci pe grozava !
- Bună dimineața, Ann. Ce mai faci ? - Bine, mulțumesc.
Steven, diferența dintre dobânzi crește.
Având în vedere situația din Europa, pierderea ar putea fi imensă.
- Care e marja ? - Cel puțin 1,5 %.
Bundesbank va trebui să facă același lucru.
Acțiunile tale în mărci și yeni vor scădea drastic.
- Care e pierderea potențială? - Pe baza calculelor mele inițiale?
- Da. În termeni direcți. - Gândește-te la Cernobâl.
- Ce ai acolo ? - O mică surpriză.
Vino sus !
Uite răvașul tău...
"Ai un profund interes pentru tot ce e artistic."
E adevărat.
Nu trebuia să-mi cumperi asta.
E nevoie să te mai civilizezi puțin.
Tu ce nevoie simți ?
Ce nevoie simți ?
Mâine pe vremea asta am putea fi în Belize.
Belize...
- Ai fost vreodată ? - Nu.
Crezi că ai murit și ai ajuns în Paradis.
Eu deja cred asta.
Ești atât de frumoasă azi...
Sunt David. Lăsați un mesaj. O să vă sun eu.
Bună, David. Sunt Steven Taylor. Azi termin ceva mai devreme.
M-am gândit să trec pe la tine, să-ți văd lucrările. Pe la 18:00.
Dacă îți convine, sună-mă la birou, la 544-1817.
Aștept cu nerăbdare să ne vedem.
Ce ai să faci ?
Am să-l sun, cred.
Ar fi cam dubios dacă nu l-aș suna, nu crezi ?
Te joci cu focul, David !
Dacă te supără atât de tare, de ce i-ai dat numărul meu ?
Nu i l-am dat.
Dle TayIor ?
Bună. Ia loc.
Ce neîndemânatic ! Scuză-mă.
Îți mulțumesc foarte mult.
Bei ceva ?
Nu, mulțumesc. Doar dacă mai beți și dv. un pahar.
Nu.
Am ținut să ne întâlnim aici, fiindcă adresa mea e greu de găsit.
Vreo mansardă locuită ilegal ?
Se poate spune și așa.
Simt cum mă confund cu boema. Condu-mă.
- Ce mai face Emily ? - Bine, mulțumesc.
- Transmiteți-i salutările mele. - O să-i transmit.
Încă un etaj... Clădirea are peste o sută de ani.
Aveți grijă unde pășiți.
Văd ce a atras-o pe Emily.
Da ? Ce anume ?
Pictura ta... E foarte ieftină... Dar potentă.
Ieftină ? Așa a spus ?
Mânia ta e foarte bine controlată.
Credeți că sunt un mânios ?
În ceea ce creezi.
Culoarea disperării. Oare de unde vine ?
Nu știu. Dinăuntru, cred.
"Dinăuntru", într-adevăr.
N-ai unde să stai decât pe patul ăsta.
- Știi, te invidiez. - Dv. mă invidiați pe mine ?
Ar trebui să fii măgulit. Nu sunt un tip invidios.
E o emoție demnă de dispreț.
Se insinuează în tine precum cancerul.
Acum, e în mine. Și tu știi de ce.
- Nu. - Ba da, precis.
Pentru una dintre experiențele legitim sublime ale vieții.
Absolut completă.
Care ?
Faptul că îmi regulezi soția.
- Dle Taylor, nu știu... - Cred că e vremea să-mi spui Steven.
Ne iubim, domnule.
Asta e tot ?
Furi nestematul cel mai de preț al sufletului unui bărbat,
și singura ta scuză e un sentiment ieftin, de film siropos ?
Chiar dacă ar fi adevărat, nu ajunge !
Ce anume să fie adevărat ?
Pentru ea, e dragoste. Pentru tine, amice... e o afacere.
Ce naiba spui ?
Spun că n-ai cunoscut-o întâmplător.
Spun că nu ai studiat la Berkeley.
Spun că ai învățat să pictezi la închisoarea Soledad,
în cei trei până la șase ani primiți
pentru că ai ușurat o văduvă de economii.
A doua condamnare a ta, dacă nu mă înșel.
Numele tău adevărat e Winston Lagrange, care nu-mi displace.
Născut într-o rulotă mizeră, în Barstow, California.
Ai fost luat în grija statului încă de la 10 ani.
Ai trecut de la furt din buzunare la furt de mașini și escrocherie,
până când ai descoperit că te pricepi să sucești capul femeilor.
Căutând, fără îndoială, mama pe care abia ți-o amintești.
O viață alcătuită din șmecherii deprimant de mărunte, până acum.
- De unde ai aflat toate astea ? - Toate sunt de vânzare, Winston.
Ironia sorții e că nu mânuiești pensula prea rău.
Mulțumesc. Se numește "reabilitare".
Se numește escrocherie, cu soția mea ca trofeu suprem.
Numai că, de data asta, ai țintit puțin prea sus.
Mă iubește.
Îl iubește pe David Shaw, invenția ta.
Nu că asta ar conta, fiindcă ai făcut o eroare elementară de calcul.
Să vedem cum se termină: dragostea învinge toate obstacolele.
Emily divorțează de mine. Se căsătorește cu tine.
Date fiind antecedentele tale,
avocații ei vor insista asupra semnării unui acord prenupțial.
Poți să iei castelul cu asalt,
dar nu vei primi niciodată cheile vistieriei.
Nu-mi pasă de asta.
Micului găinar nu-i pasă de un cont
cu care ar putea cumpăra mahalaua natală.
Încetează cu prefăcătoria ! Îți pasă, altfel nu am sta acum de vorbă !
Tot ce te oprește să speli acum putina
e moștenirea ta genetică infectă și lăcomia !
Și acum ?
Ai de ales:
îi spun lui Emily cine ești, și viața va imita arta.
Devii un pictor muritor de foame. Jocul s-a terminat.
Sau ?
- Sau poți să încasezi niște bani. - Niște bani?
Jumătate de milion de dolari. Fără taxe.
Doar ca să dispar din viața ei ?
Am spus scutiți de taxe, nu și de obligații.
Pentru ce îmi dai 500.000 ?
Ca s-o ucizi pe soția mea.
Pe Emily ?
Închipuie-ți ce stânjenit aș fi dacă n-ar fi una și aceeași.
100.000 acum, și 400.000, după. Îi iei și pleci.
Ești nebun !
Nu chiar.
De ce ?
Apreciez faptul că ești curios, dar motivele mele nu te privesc.
O să mă duc direct la Emily și o să-i povestesc totul.
Atunci, va fi cuvântul meu împotriva cuvântului tău... Winston.
Și dacă anunț poliția ?
Ai fost vreodată în Boca Raton, Florida ?
Anul trecut, era acolo o doamnă care avea o legătură cu un tânăr.
Un jucător de tenis foarte bun.
Oricum, când legătura lor s-a terminat, el a dispărut...
cu obligațiunile la purtător ale doamnei.
Ești sigur că n-ai fost acolo niciodată ?
Din câte îmi aduc aminte, nu.
O cunoștință de-a mea are o fotografie a suspectului.
Nu le trebuie decât un nume. Și iată și cel de-al treilea delict !
15 ani. Fără drept de eliberare condiționată.
Ai pe-aici o cutie în care să încapă 100.000, bani gheață ?
Vino mâine la mine acasă, la ora 12:00.
Dacă nu cumva ai vreo întâlnire la prânz.
Presupun că știi unde stau.
DRAGOSTEA E GROZAVĂ, NU ?
E o nebunie! Nu înțeleg. Sunt prietena ta cea mai bună, nu ?
De șase luni, și mie nu-mi spui nimic ?
Îl iubești ? O să-l părăsești pe Steven ?
- Bine. Dar spune-mi ! - Îți spun, dacă taci o clipă.
Bine. Aștept.
Nu ți-am spus pentru că tu îl adori pe Steven.
Ai plâns la nunta noastră, pentru Dumnezeu !
- Eu plâng la toate nunțile. - Nu e adevărat.
Îți place să ne știi împreună. Tuturor le place.
- Dar tu nu ai idee cine e. - Steven ? Îl cunosc pe Steven.
Nu-l cunoști.
Nu știi că până și cel mai mic lucru trebuie să fie așa cum vrea el.
Nu știi că nu îl interesează niciun pic cine sunt cu adevărat.
- Ce ai de gând să faci ? - Nu știu.
O să găsesc o cale să-i spun. Merită atâta lucru.
- De ce crezi că nu știe ? - Pentru că nu are cum.
Adică știe el că ceva nu merge între noi doi, dar...
David ăsta are și un nume de familie ?
Shaw. David Shaw.
- Știe de familia ta ? - Ce vrei să spui ?
- Ce crezi că vreau să spun ? - Nu discutăm lucruri de genul ăsta.
În șase luni, nu ați pomenit niciodată de bani ?
Nu ! Crede-mă.
Pe David nu-l interesează absolut nimic altceva decât pictura...
Și eu.
Și tu.
De-asta ți-ai scos verigheta ?
Dumnezeule !
- Ce e ? - Am uitat-o acasă la David.
Ai făcut ore suplimentare ?
- Nu. Am băut ceva cu Raquel. - Ce mai face castiliana fatală ?
Foarte bine.
Apropo, m-am întâlnit cu prietenul tău David în seara asta.
Adevărat ?
Mi-a permis să-l vizitez
în ascunzătoarea lui din zona industrială.
Glumești ?
- Și unde e asta ? - În Greenpoint, Brooklyn.
De unde ai avut numărul lui de telefon ?
Am sunat la câteva dintre galeriile obscure pe care le frecventezi...
Am menționat numele tău.
Ai dreptate. E foarte talentat.
- Ai cumpărat ceva ? - I-am făcut o ofertă.
Și ?
O analizează.
Bună dimineața.
- Bună. Eu sunt. - Ce mai faci ?
- Mi-am uitat verigheta. - Știu.
Am ascuns-o, înainte să ajungă el aici.
Slavă Cerului !
Despre ce ați vorbit ?
Nu a stat prea mult. Doar despre lucrările mele.
Nu bănuia nimic.
- Mi-a spus că ți-a făcut o ofertă. - Așa e.
- Pentru care tablou ? - Unul pe care nu îl știi.
- Credeam că le-am văzut pe toate. - Aproape.
Ascultă, azi nu pot să vin la întâlnirea noastră de la prânz.
- De ce ? Ce s-a întâmplat ? - Nimic.
Vine cineva care vrea să-mi vadă schițele... Mi-ar prinde bine.
- Ai o voce ciudată. - Da ?
Da.
Cred că e din cauză că sunt falit, iubito.
- Atunci, pe mâine ! - O rezervare pentru doi.
- O masă retrasă. - Cât mai retrasă.
- Știi că te iubesc. - Știu.
La revedere !
- Asta e de... - Da.
Bogătanii cumpără întotdeauna același fel de lucruri.
Și care ar fi acelea ?
Totul, orice, numai să fie ușor de recunoscut.
Nu te mai gândi. Nimic din ce e aici n-ar fi ajuns al tău.
Tot ce vezi îmi aparține exclusiv. Lasă mapa acolo și vino încoace.
E frumos.
Anul trecut, a fost un jaf în clădire.
Hoții au intrat, probabil, pe poarta aceasta pentru mașini.
Fațada de granit acoperă o parte din raza camerelor de luat vederi.
Acest Iucru nu a fost corectat din motive estetice.
- De unde știi toate astea ? - Sunt în comitetul administrativ.
Intri când plec eu, la 20:00. Nu ies decât când ai cale liberă.
Poarta se închide în cinci secunde.
În clipa în care trec, te lipești de zidul din dreapta.
Pe urmă, ajungi la scări, cu liftul de serviciu.
Cu cheia de la ușa din față se deschide și intrarea de serviciu.
Înainte de a pleca, iau cheia din geanta lui Emily,
o pun în asta și o ascund aici, în spatele țevii.
- Tu unde o să fii ? - La partida săptămânală de cărți.
- De ce nu îmi lași cheia ta ? - Cheia mea mă implică pe mine.
Cheia ei nu implică pe nimeni.
Poate i-a fost furată sau a pierdut-o.
Oricum, ea nu va mai fi în viață ca să dea explicații.
De ce nu îmi faci un duplicat ?
Există doi factori de risc: cheia și lăcătușul.
Ușa asta e zăvorâtă întotdeauna.
Ea nu va observa, chiar dacă o verifică.
La 21:30, vei fi în casa scării. La ora aceea, Emily va face baie.
De unde știi ?
Asta face întotdeauna în seara în care joc cărți.
De ce să n-o omor în cadă ?
Pentru că ar arăta ca o crimă făcută cu sânge rece, Winston.
Trebuie să pară că a surprins un spărgător. Bine ?
Asta e o linie teIefonică separată. Exact la ora 22:00, o să sun aici.
Emily va răspunde.
Tu vei intra. Și va urma o confruntare tragică.
Va trebui să pară ceva stupid și sub impulsul momentului.
Mi-am zis mereu că "lovitura în cap" sună a ceva sub impulsul momentului.
Ai putea folosi una din astea.
Ia bijuteriile din dormitor.
Scoate din uz încuietoarea intrării de serviciu.
Să pară că a fost forțată.
Pune cheia înapoi după țeavă. Pe urmă, pleci pe unde ai venit.
Și ce se întâmplă dacă planul dă greș ?
Nu va da greș.
- Când e partida asta a ta de cărți ? - Mâine seară.
Mâine ? Nu se poate !
Cineva cu C.V.-ul tău ar trebui să nu aibă probleme cu alibiul.
O sută de mii.
Cineva cu C.V.-ul meu ar trebui să ia banii și să dispară.
Pun pariu pe încă 400.000 că n-ai s-o faci.
Da, înțeleg. Dar, dacă nu avem date despre refugiați,
nu putem administra resursele cu care să-i ajutăm.
Minunat. O să-i spun că ne parvin în cursul zilei de azi. Mulțumesc.
Pe curând !
Poftă bună !
Ce citesc pe chipul tău nu e fericire că mă vezi, nu-i așa ?
Mai degrabă surpriză.
Am avut o fereastră neașteptată
și m-am gândit că aș putea lua prânzul cu frumoasa mea soție.
- Dar cred că ai alte planuri. - De ce spui asta ?
- Pari foarte grăbită. - Am câteva treburi de rezolvat.
De pildă, să-ți cumperi o verighetă nouă.
Una dintre pietre stătea să cadă și am dus-o la reparat. E gata mâine.
Și dacă ziua de mâine nu ar mai veni ?
Ce înseamnă asta ?
Nu ți-ar părea rău că nu ai mai luat un ultim prânz cu soțul tău ?
Desigur.
Doamnă...
- Vă urez poftă bună. - Mulțumim.
Trebuie s-o anunț pe Francesca, dacă mergem în weekend. Vrei ?
- Sigur. - Bine. O să...
Trebuie să vorbesc cu ei. Scuză-mă o clipă.
- Raymond... - Steven !
Sunt David. Lăsați un mesaj. O să vă sun eu.
David, ești acolo ?
Mă aștepta afară, ca să mă ia la masă.
Habar n-am avut. N-am putut să scap.
Știi ce ? Nu mai pot continua așa. Trebuie să-i spun în seara asta.
Bună. Sunt aici.
- Îmi pare foarte rău. - E în ordine.
E prima dată când face asta. E ceva în neregulă. Știe.
Nu știe. Nu-ți lăsa mintea s-o ia razna.
Nu pot să mai trăiesc așa. Nu e corect. Nu e cinstit față de el.
- Trebuie să-i spun. - Ce să-i spui, mai precis ?
Tot ! Diseară.
Uite...
Am așteptat atâta vreme. Mai stai o zi, să luăm o hotărâre împreună.
Ca să te ajut.
- Nu știu... - Eu știu.
Nu intra în panică, iubita mea.
Noapte bună, dle Taylor ! Am plecat.
Totul e pregătit.
Transmiteți-i dnei Taylor complimentele mele.
Cum a fost restul zilei ?
De-a dreptul brutal.
Îmi pare rău să aud asta.
Nu vreau să ieși în seara asta.
Ce s-a întâmplat ?
Aș vrea să stăm de vorbă.
E prea târziu.
Nu mai pot găsi pe cineva să-mi țină locul.
În plus, data trecută i-am cam scuturat de bani.
Vor vrea să și-i recupereze.
M-ai speriat.
Am vrut să-mi iau rămas-bun.
- Te sun mai târziu. - Bine.
S-ar putea să mă reped să-mi iau un hamburger,
așa că, dacă nu răspund, să nu-ți faci griji.
N-o să-mi fac, dar poate te răzgândești.
De ce ?
Am rugat-o pe Janice să ne facă una din fripturile ei legendare.
Adevărat ?
Speram să putem mânca împreună, înainte să plec.
- Urează-mi baftă. - Baftă !
- Minimum 1.000 de dolari, George. - Mă retrag.
Merg.
- Ultima carte cu fața în jos. - Ultima carte, domnilor.
- Nu-mi ajunge ce am. - Am trei șesari și țin miza.
- Domnilor, același joc. - Începe să devină plictisitor.
Mă retrag.
Trebuie să fie dimineață în Hong Kong.
- Astea sunt cărțile mele. - Vreau o mână mai bună, acum.
Cred că glumești !
Alo ?
E o miză serioasă.
Cine e ?
La joc nou, câștigător nou, nu-i așa ?
Intru.
Pune banii jos. La țanc !
Să mai câștige și altcineva !
Dumnezeule !
- Ce s-a întâmplat ? - Dnă Taylor, v-am localizat.
E în bucătărie...
Dnă Taylor, vă rog să nu închideți.
Iisuse...
Poliția ! Deschideți !
Deschideți !
- Dl Taylor ? - Suntem teferi.
E în bucătărie. Cred că e mort. Urmați-mă.
Înainte de a intra în bucătărie, nu ați auzit niciun zgomot ciudat ?
Nu, doar telefonul care suna.
Dar, înainte de asta, nimic neobișnuit ?
- Cum merge ? - Am cam terminat.
Vreau amprentele din lift și de pe balustradă.
Mo, termină în 15, 20 de minute.
Poate.
- Detectiv Karaman. - Steven Taylor.
Îmi pare bine. Vă supărați dacă vă pun câteva întrebări ?
Deloc.
Am observat niște urme în balta de sânge.
- Pot să presupun că sunt ale dv. ? - Da, poți.
Pot să vă întreb ce ați făcut acolo ?
M-am asigurat că e mort.
- Și era ? - Da, părea să fie.
- I-ați luat pulsul ? - Nu.
Vedeți, acolo ?
- V-ați aplecat după ceva ? - Am încercat să văd dacă respiră.
- Și respira ? - Atunci, nu.
Să-l vedem.
S-a întâmplat ceva ?
În afară de prezența unui cadavru în bucătăria mea ?
Pentru o clipă, mi s-a părut că îl cunoașteți.
- Nu cred. - De ce ?
- Nu uit niciodată un chip. Altceva ? - Nu în clipa asta.
Soția dv. va trebui să vină la secție, să dea o declarație.
- Când ? - De îndată ce va fi în stare.
Dle Taylor, știți cine i-ar putea dori răul soției dv. ?
Soția mea nu are dușmani.
Vă mulțumesc.
Știu, iubita mea.
E în ordine. O să-ți revii.
Ce părere ai ?
Pe ea o cred. De el ce zici ?
Nu mă pot pronunța.
Știi, Mo, bogații sunt altfel decât noi doi.
În ce sens ?
În primul rând, au mult mai mulți bani.
Foarte perspicace, Bobby !
Nu vrei să-i auzim și noi, Mo ?
Îmi place așa.
Ați spus că persoana de la telefon nu a vorbit.
Nu. A ascultat.
Dar zgomot de fond ? N-ați auzit nimic ?
Nu era niciun zgomot de fond. V-a spus deja.
Poate că ar trebui s-o lăsați pe soția dv. să răspundă.
A trecut prin destule în noaptea asta.
Aproape am terminat, dnă Taylor. Mai am doar vreo două întrebări.
Vă amintiți la ce oră ați ajuns acasă, dle Taylor ?
23:00... 23:30. M-am întors de la partida săptămânală de pocher.
O să-ți placă asta.
L-am identificat pe cel care a pătruns în apartamentul dv.
- Îmi dați voie ? - Sigur.
E criminal de profesie.
Nici că se putea apărare mai bună pentru omor !
Mo, e soția ta, pe linia trei. Spune că e urgent.
Da.
Cât are băiețelul dv. ?
- O lună. - E bolnăvior ?
Are colici.
Domnul să vegheze asupra lui și să-l apere !
Și pe dv. la fel.
Mă bucur că pe asta am lămurit-o.
O să vă rog să nu plecați din oraș, dnă Taylor.
Ba pleacă. Mergem la mama ei acasă.
- Roger are numărul de telefon. - Stați așa.
Nu a fost pusă sub acuzare. Declarația ei e completă.
Așa că e doar o chestiune de curtoazie. Din partea noastră.
Dacă vă mai vine ceva în minte, sunați-mă.
- Nu știu ce ar mai putea fi. - Nimic, probabil.
Mergeți cu bine.
Și dv. la fel.
Mulțumesc.
Fetița mea...
Sandra...
Voi fi aici, aproape, copila mea.
Poftim.
Până mâine, o să ți se pară doar un vis urât.
Și dacă ziua de mâine nu ar mai veni ?
Știi bine că va veni.
Somn ușor !
Spune-mi, te rog... Cum s-a putut întâmpla așa ceva ?
Sandra, nu știu. Și eu m-am întrebat de o mie de ori.
A înnebunit lumea.
Roger a pregătit o declarație pentru procuratură.
Vrea s-o semnez în seara asta, așa că o să mă duc până în oraș
și o să mă întorc mâine dimineață s-o iau pe Emily, dacă se simte mai bine.
David... eu sunt.
Am vrut doar să-ți spun că n-am pățit nimic.
Nu sunt în oraș, dar am să te sun de îndată ce pot.
Te iubesc !
Nu vreau s-o grăbești.
Steven !
Desigur că nu. Nici eu nu vreau să fie grăbită.
Mă duc să văd ce face pacienta noastră.
Emily ?
Îmi pare rău, David. Emily se odihnește acum.
Dar cred că noi doi avem ceva de discutat.
Cine era ?
Un tip pe care l-am cunoscut la Berkeley.
E posibil să facă legătura cu tine ?
Acum, nu.
Ai idee cu cine te pui ?
Da, cu tipul care m-a angajat să-i ucid nevasta,
fiindcă nu era în stare să-și păteze mâinile.
Nici eu n-am fost în stare.
De unde știi că nu a spus cuiva ?
- Ron era un om bun. - Nu destul de bun.
Bine... Care e planul B ?
Ar fi o prea mare coincidență dacă ar mai încerca cineva s-o omoare.
Crezi ?
- Așa că așteptăm. - Ce ?
O să-ți dau de știre.
Steve...
Între timp, îți mai regulez soția ?
Mulțumesc, Charles.
A sunat Steven când dormeai.
Pregătește totul ca să te întorci acasă.
Vrea să trimită mâine mașina după tine.
Nu mă duc acasă.
Mă mut la Raquel, o vreme.
Em, ce se petrece ?
Îl părăsesc pe Steven.
Au început să-ți lichideze activele negrevate,
pentru acoperirea unor datorii.
- Care ? - DMG și Barclays.
De ce nu mi-a spus nimeni ?
Am încercat, Steven. N-am dat de tine.
Am spus că nu vorbesc cu nimeni !
Albert, îmi poți da cheia de la apartamentul nostru ?
- Sigur, dnă Taylor. - Mulțumesc.
- Ce s-a întâmplat cu cheia dv. ? - N-am idee. Nu pot să deschid cu ea.
Soțul meu a schimbat încuietorile ?
Din câte știu eu, nu.
Cine e ?
Emily... Eu sunt.
Nu te-am auzit când ai intrat.
Ai lăsat deschisă ușa de la intrare.
- Emily... - Nu !
Sunt soțul tău.
Dumnezeule ! Nu pot să stau aici.
E în ordine. Ne mutăm în seara asta, vrei ?
Nu pot să rămân cu tine, Steven. Nu mai pot să rămân cu tine.
Raquel mă așteaptă jos.
În baie ai prosoape curate
și poți mânca orice din frigider, inclusiv iaurtul tău preferat.
Să te întreb ceva.
Ce crezi că ar face Steven dacă ar afla despre David ?
Infidelitatea e al doilea motiv pe lume pentru care ucid oamenii.
Da ? Și primul care ar fi ?
Banii, scumpete.
Dar Steven e bogat și, cu banii tăi, precis ai un contract prenupțial.
Spune-mi că aveți un contract prenupțial.
El s-a oferit, dar eu am refuzat.
Așadar, dacă mori, el primește cam o sută de milioane de verzișori ?
Cam așa ceva.
- Norocosul ! - Da...
Presupun că ai avut un motiv întemeiat ca să-mi ceri să fac asta.
Da.
O să-ți simțim lipsa aici.
Vino.
Când pleci, treci pe la mine.
- Emily, el este Robert Harrington. - Încântat.
Director adjunct
al Comisiei de Supraveghere a Activităților Bursiere.
Vă rog. Nu e nevoie să te grăbești.
Dnă Taylor, divulgarea acestui gen de informații, chiar și soției,
e lipsită de etică.
Înțeleg.
SoțuI dv. a cumpărat obligațiuni americane și străine
pe baza unui împrumut, folosindu-le drept garanții chiar pe acestea.
Asta este ilegal. Compania lui e sub investigație de aproape un an.
Acum câteva luni, rata dobânzii a început să acționeze împotriva lui.
Ar fi trebuit să i se ceară noi garanții, și încă foarte mari,
dar băncile cu care face afaceri au ascuns pierderile,
sperând că situația se va îmbunătăți. Ceea ce nu se întâmplă.
Mai devreme sau mai târziu, i se va cere să-și acopere datoriile.
În clipa aceea, soțul dv. va fi ruinat.
Unde e citația ? Fără ea, nu pot scoate dosarele.
Am așteptat două zile.
Sună-mă mai târziu.
Dle detectiv...
- Vă rog, luați loc. - Mulțumesc.
Cărui fapt îi datorez plăcerea, dnă Taylor ?
Am niște informații despre soțul meu.
În legătură cu ce ?
Se pare că are dificultăți financiare grave, pe care mi le-a ascuns.
Și m-am gândit că acesta ar putea fi un motiv posibil...
pentru ca el...
Să plătească pe cineva să vă omoare ?
Da.
Știu cât valorați, dnă Taylor.
Asemenea sume sunt întotdeauna un motiv.
- E deja suspect ? - A fost.
Până când am descoperit un apel pe care l-a făcut, în noaptea aceea,
către un serviciu automat de cotații de bursă, din biroul său.
A durat de la 21:55 la 22:09.
E cel mai curat alibi pe care l-am întâlnit.
Am descompus și recompus cazul dv. de o mie de ori.
Și am rămas întotdeauna cu un detaliu care nu se brodea nicăieri.
Mortul avea un portofel, bani, permis de conducere,
permis de închiriere casete video, dar nicio cheie.
Niciuna. Nici măcar de la apartamentul lui.
În caz că ai uitat, Elliot, se poate pierde sau câștiga la fel.
- Nu cred că te țin curelele. - Du-te naibii !
Mâine pe vremea asta, nici curele n-o să mai avem.
- Nu intra în panică. - Ba bine că nu !
Ce mare lucru e pentru tine o pierdere de 50 de milioane ?
Știi cât de repede se transformă în 500 ?
Nu acum ! Care e cursul spot ?
Suntem aproape faliți, și tu îmi spui să fiu optimist ?
Am spus nu acum l
Scuzați-mă, dar e cineva care spune că e urgent.
Spune că e în legătură cu Emily.
- Cine e ? - Nu vrea să-și spună numele.
Cine e ?
Va urma o confruntare tragică.
Va trebui să pară ceva stupid și spontan.
Mi-am zis mereu că "lovitura în cap" sună a ceva sub impulsul momentului.
Ai putea folosi una din astea.
Ne întâlnim la bufetul de pe Maiden, colț cu South. Acum.
Ronald Diggs, un fost pușcăriaș,
abia ieșlt dintr-o închisoare din California.
Trebuie să vă fie foarte greu.
Ultima adresă cunoscută: Hamilton Place nr. 235, ap. 209.
Dle Taylor...
Sper că nu ți-ai murdărit pantofii eleganți venind până aici.
- Ce vrei ? - Restul banilor mei.
Nu ți-ai împlinit îndatoririle, nu-i așa ?
- Și ? - Eu ce primesc ?
O chestie super.
I-ai putea spune chiar... Cum era ? "Legitim sublim".
Și care e această chestie super ?
Ce trăiești în clipa asta. Viață în libertate, partenere.
Nimic nu se compară cu ea.
Și exact cât timp îmi cumpăr cu acești 400.000 ?
Cât va suporta piața.
Vol avea nevoie de câteva zile.
- Ai patru ore. - E imposibil și o știi bine.
Zău, Steve...
Cineva cu C.V.-ul tău ar trebui să facă rost de suma asta cât ai clipi.
- Unde ? - La mine acasă.
Dacă nu vii cu banii...
Mă mulțumesc cu ce am și voi expedia și altora "șlagărele" lui Steven.
- Înțeleg. - Da ?
Asigură-te că ai înțeles bine.
Blondino !
Ce cauți aici ?
Scuzați-mă. Caut apartamentul 209.
Pe aici ?
Mulțumesc.
Manuel ! Vezi că urcă o blondă. S-o lași în pace.
O blondă ! Trimite-o încoace !
Ce citesc pe chipul tău nu e fericire că mă vezi, nu-i așa ?
Mai degrabă surpriză.
Cheia de la apartamentul mortului era printre cheile mele.
Cineva a pus-o acolo, după ce l-am omorât.
Un singur om pe lume ar fi putut face asta.
- Eu. - De ce ?
- Ca să te apăr. - De ce anume ?
De iubitul tău.
Asta dacă nu cumva altcineva mi-a trimis pozele astea.
Dumnezeule !
E uimitor cum poți vedea de departe că doi oameni sunt îndrăgostiți.
M-a sunat la birou, acum vreo două luni,
și mi s-a lăudat cât de tare te îndrăgostiseși de el.
I-am dat deja 100.000 de dolari, dar vrea mult mai mult.
- Pentru ce? - Ca s-o rupă cu tine.
Nu te cred.
A pomenit de Belize ?
Acolo le-a dus și pe celelalte.
Tipul e un afrodiziac puternic pentru femei singuratice și cu bani.
După cum vezi, a învățat să picteze în pușcărie, nu la Berkeley.
Nu știu ce se va întâmpla cu noi.
Nici măcar nu știu dacă mai pot spune "noi".
Dar știu că am făcut tot ce am putut ca să te apăr de acest criminal
pe care l-ai lăsat să se strecoare în patul nostru.
De ce nu mi-ai spus ?
Eram sigur că ești îndrăgostită de el.
Ești ?
Credeam că sunt.
Dumnezeule ! Îmi imaginez prin ce te-am făcut să treci.
- De-asta ai probleme în afaceri ? - Probleme ?
Băncile, garanțiile...
De unde... E drept, asta nu m-a ajutat.
Dar e adevărat, nu-i așa ?
Da, dar eu pot face întotdeauna bani. Asta e partea plăcută.
Bani sunt peste tot, cu nemiluita.
Dar tu ești una singură.
Dar de ce ai pus cheia lui pe brelocul meu ?
David a amenințat încă de la început cu violența.
Când am văzut cadavrul pe podea, am fost sigur că e el.
Nicio ușă nu fusese forțată, așa că am presupus că avea cheia ta.
Dar... când ? Abia o folosisem, când mă întorsesem acasă.
Ești sigură că ai folosit cheia ta ?
Dacă nu mă înșel, ușa era larg deschisă. Te-am văzut intrând.
Poate...
Ceea ce înseamnă că ți-ar fi putut lua cheia oricând,
chiar cu o zi înainte.
- V-ați întâlnit cu o zi înainte ? - Da.
I-am scotocit prin buzunare. Am găsit ceea ce am crezut că e cheia ta...
Și am reacționat. Am înșfăcat o șurubelniță.
Am forțat ușa. I-am pus șurubelnița în buzunar,
apoi am luat cheia, crezând că e a ta, și am prins-o pe brelocul tău.
Îmi pare foarte rău că trebuie să-ți spun toate astea.
Dar nu puteam face altceva.
- Mă vei putea ierta vreodată ? - Te-am iertat deja, iubita mea.
Steven... trebuie să mergem la poliție.
De ce ? Nu știu dacă e momentul pentru sinceritate brutală.
Am falsificat dovezi într-un caz de omucidere.
Am plătit un șantajist. Sunt vinovat. Și tu, la fel.
Gândește-te ! David ar putea spune orice.
Ar putea spune că l-am angajat să te omoare.
Sau că ne-a șantajat, și atunci poliția ar crede
că l-am ucis eu pe tipul ăla, crezând că e David.
Totul depinde de ce i-ar da prin cap.
Și omul pe care l-am ucis ?
Crezi că are vreo legătură cu David ?
Trebuie să aibă !
Ai idee câte spargeri se dau în fiecare zi în New York ?
Nu cred.
Ce vom face acum ?
Va trebui să distrugem orice legătură cu prietenul tău artist.
Există ceva în mansarda lui care îl poate lega de noi ?
- Verigheta mea. - Parcă mi-ai spus că e la reparat.
Am mințit. Am uitat-o lângă pat.
Altceva ?
Nu e destul ?
O s-o iau eu.
Ai să fii acasă când mă întorc ?
Da.
Regret, Steve. Planul s-a schimbat.
Washington Square, peste 30 de minute. Să nu întârzii !
Sunt pe drum.
- Îl caut pe dl David Shaw. - La telefon.
Sunt de la agenția de voiaj Truman.
Vă confirmăm rezervarea pentru azi după-amiază.
Mulțumesc.
Scuzați-mă, domnule. Nu aveți să-mi dați și mie 400.000 de dolari ?
Nu văd de ce nu.
Să nu crezi că nu-i număr, cum mi se ivește ocazia.
Desigur.
Gândește-te că e copia ta-suvenir.
Mi-a plăcut să fac afaceri cu tine, Steve.
Ai grijă.
Ultimul apel pentru trenul 32 către Montreal,
care pleacă de la linia 16. Toată lumea e rugată să se îmbarce.
Pe aici.
Aici, domnule.
- Pentru tine. - Mulțumesc, domnule.
Voiam să vă anunț că
vagonul-restaurant e deschis între ora 19 și 22.
Bine.
Totul e bine.
Ultimul apel pentru trenul 32,
care pleacă spre Montreal peste 4 minute.
Uite că pot să-mi pătez mâinile.
Ar trebui să-mi mulțumești.
Artiștii sunt întotdeauna mai apreciați după moarte.
Ai pierdut.
Regret, dar trebuie să vorbești mai tare. Nu te aud. Ești pe moarte.
Serviciul de mesagerie Good speed Emily Taylor
"Șlagărele" lui Steven.
Scuzați-mă. Am o urgență.
- Ce faci ? - Poate așa o să înțelegi.
Strada 91, colț cu 5th Avenue.
Bună seara. A sosit azi vreun colet ?
Unul singur. A venit prin mesager.
L-a luat soția dv., împreună cu corespondența.
-N-am știut că ești aici. -Eram pe terasă.
Bine ai venit acasă !
E momentul pentru un nou început.
Ce-ai spune să luăm cina în oraș, în seara asta ?
Doar noi doi, într-un loc liniștit, undeva aproape...
- Ți-ar plăcea ? - Da.
Vin repede. Mă duc să fac un duș.
- Dragul meu ? - Da ?
Să rămânem acasă în seara asta. Mă duc să iau ceva de mâncare.
Ce frumos din partea ta ! Bine. Dar să nu stai mult.
- Nu. - Bine.
Să nu uit: cred că ar trebui să schimbăm încuietorile.
- De ce ? - Fiindcă tot nu-mi găsesc cheia.
E o idee bună. O să chem un lăcătuș mâine dimineață.
Mai bine să fii precaut, decât să regreți.
Mulțumesc.
- Grăbește-te. - Bine.
Probabil că a pus-o la loc, când a intrat.
Asta nu făcea parte din planul tău, nu ?
Tânărul David era foarte imprevizibil.
Poate veți împărți aceeași celulă.
De ce ? Pentru asta ?
Tocmai am găsit cheia pe care ai pierdut-o.
Tu i-ai lăsat-o !
Celui pe care l-ai ucis ? Regret, nu l-am cunoscut.
David îl cunoștea.
Le va fi greu să dovedească că l-am cunoscut pe David.
Șantajul o dovedește.
Care șantaj ?
Există o singură scrisoare, care mă tem că a dispărut.
Suntem doar un cuplu care încearcă să își salveze căsnicia.
Să o salveze ?
Fiindcă asta face întotdeauna în seara în care joc cărți.
Cum ar fi combinația seifului ? E data nunții noastre, Steven !
S-o salveze ? Salveaz-o singur ! S-a terminat !
O să-ți spun eu când s-a terminat.
Nu mă vei părăsi decât moartă.
Mi-am zis mereu că "lovitura în cap" sună a ceva sub impulsul momentului.
Ai putea folosi una din astea.
Ia bijuteriile din dormitor.
Scoate din uz încuietoarea intrării de serviciu.
Să pară că a fost forțată.
Pune cheia înapoi după țeavă. Pe urmă, pleci pe unde ai venit.
Și ce se întâmplă dacă planul dă greș ?
Nu va da greș.
A spus că o să mă omoare.
Am încercat să fug.
Și pe urmă v-a atacat ?
Da.
Ce altceva ați fi putut face ?
Domnul fie cu tine !
Și cu tine.
[Romanian] Subrip © 10-10-2011